ANOREKSIA+JA+MIELENTERVEYS+(Anni,+Anu)

=ANOREKSIAN VAIKUTUKSET MIELENTERVEYTEEN (Anni Riikonen, Anu Kokkonen)=

**Anoreksia nervosa** eli **laihuushäiriö** on syömishäiriö, josta kärsivällä ihmisellä (//anorektikolla//) on tarve pudottaa painoaan keinoilla millä hyvänsä. Wikipedia määrittelee anoreksian näin, mutta Kokkolan syömishäiriöklinikalla ensimmäistä vuotta viettävä 18-vuotias anoreksiaa sairastava Marika on eri mieltä. ''Koen olevani mieleltäni sairaampi kuin kehollisesti. Fyysiset oireet eivät ole arkipäivää, mutta syömiseen ja painoon liittyvät ajatukset ovat.'' Marika on sairastanut anoreksiaa nyt jo kaksi ja puoli vuotta. Huhtikuussa 2010, ollessaan lukion ensimmäisellä luokalla, hän meni ensimmäistä kertaa lääkäriin. Hän kuitenkin kokee sairastuneensa jo puolivuotta ennen lääkäriin menoa. Sairaus alkoi pikkuhiljaa kyteä Marikan mielessä. Hän loukkaantui herkemmin ulkonäköään koskevista kommenteista, jotka oli sanottu ennemminkin vitsinä. Lukion alkaessa Marikan täytyi matkustaa joka aamu bussilla tunnin ajomatkan päähän taidelukioon, eikä hänellä tuntunut riittävän aikaa aamulla, joten hän otti eväät mukaan aina bussiin, kunnes lopulta hän jäi mieluummin nukkumaan pidempään ja jätti eväiden teon väliin. Vähitellen hän ei syönyt enää edes koululla. Poikaystävän kanssa illalla syöty pitsa saattoi olla ainut päivän ateria. Joulukuussa 2009 Marikan paras ystävä alkoi laihduttaa ja puhui erilaisista dieeteistä. Tammikuussa myös Marikan poikaystävä innostui laihduttamisesta ja kuntoilusta, ja pari alkoi liikkua ja kuntoilla yhdessä. Marika aloitti karkkilakon yhdessä poikaystävänsä kanssa.

Tammikuussa hänestä tuntui, että kaikki hänen ympärillään laihduttivat ja keskustelu pyöri kaloreiden laskemisen ja terveellisen elämäntavan ympärillä. Marikaa ei laihduttaminen kiinnostanut, aihe tuli korvista ulos. Hän halusi vain kohottaa kuntoaan ja oppia syömään terveellisesti. Marika aloitti uusia liikuntaharrastuksia ja innostui niistä. '' Eräänä viikonloppuna menemme poikaystäväni serkun 5-vuotissynttäreille. Poikaystäväni kertoo tädilleen laihtuneensa jo kuusi kiloa. Kahvipöydässä emme syö mitään. Poikaystäväni juo kahvia ilman sokeria. Minä juon kokista ja kauhistun sen sisältämästä energiamäärästä; tarjolla ei ole light-limsaa. Ahdistus nostaa päätään, kun väkisin nieleskelen alas juomani.''

Syömisestä ja kaloreista alkoi tulla pakkomielle. Marika piti ruoka- ja liikuntapäiväkirjaa ja punnitsi itsensä lisäksi joka perjantai ja merkitsi lukemat ylös. Vähitellen Marikan kuukautiset alkoivat muuttua epäsäännöllisiksi ja oudoiksi ja hän meni terveydenhoitajan juttusille. Kumpikaan ei kuitenkaan osannut yhdistää tätä oiretta laihduttamiseen.

''Hiihtolomalla sairastun mahatautiin. Olen salaa onnellinen, että voin olla kenenkään ihmettelemättä syömättä yli vuorokauden.'' Marika saattoi hyvinkin olla koko päivän syömättä, joten poikaystävän kokkaama illallinen maistui taivaalliselta, mutta myöhemmin katumus hiipi mieleen. Liikunnasta tuli pakkomielle, urheiluvaatteet olivat päällysvaatteiden alla, jotta kotiin päästyään vaatteitten vaihtoon ei kulunut aikaa. Marika saattoi polkea kuntopyörää kolme tuntia putkeen katsellen samalla ostostvtä. Sen jälkeen hän lähti lenkille, siitä jumppaan ja illalla kotiin tullessaan kuntopyöräily jatkui. Hän saattoi hyvinkin liikkua 8h päivässä. Hän valehteli syömisestään vanhemmilleen ja poikaystävälleen. Syöminen ahdisti ja Marika halusi keksiä aina pakokeinon, ettei hänen tarvitsisi syödä. Vaikka Marika olikin laihduttanut noin kaksikymmentä kiloa, eivät hänen läheisensä olleet huomanneet mitään valheiden läpi. Hän uskotteli, että halusi vain kohottaa kuntoaan ja terveyttään.

'' Kerran poikaystäväni saa minut kiinni oksentamisesta. Hän pelästyy - mutta selitän oksentamisen johtuneen vain ylensyönnistä ja pahasta olosta. Poikaystäväni hankkii netistä tietoa syömishäiriöistä, mutta vakuutan hänelle kaiken olevan kunnossa. En uskalla myöntää tilannettani edes itselleni. Pakenen totuutta.'' Huhtikuussa 2010 Marikan poikaystävä huolestui tyttöystävänsä pakonomaisesta liikkumisesta ja laihduttamisesta ja lähetti tämän äidille tekstiviestin, jossa pyysi juttelemaan tyttönsä kanssa. He puhuivat monta tuntia ja Marika kertoi äidilleen aivan kaiken. Lopulta hän myönsi että tarvitsee apua ja näki tilanteen vakavuuden. Hän oli sairastunut syömishäiriöön. Erinäisten hoitopaikkojen kautta Marika on nyt päässyt Kokkolan syömishäiriöklinikalle, jossa hän on ollut jo noin puoli vuotta.

Anoreksia on mielenterveyshäiriö, sairaus on siis itseasiassa enemmänkin pään sisällä, mielessä. Anoreksia voi alkaa vähäisestä laihdutusyrityksestä, joka riistäytyykin hallitsemattomaksi syömättömyyskierteeksi. Anoreksiaa potevan elämää hallitsee ruoan ajattelu, häntä huolestuttaa ajatus ettei pysty hallitsemaan syömistään ja tämän seurauksena hän usein oksentaa syömisen jälkeen. Joillakin syömättömyyteen liittyy liikunnan lisääntyminen entisestään ja lisäksi ahmimiskohtauksia voi hyvinkin esiintyä. Laihtumiseen liittyvät kuukautisten poisjäänti, sekä pelkoajatukset lihomisesta ja omasta ulkonäöstä. Vaikeasti laihtuneella potilaalla todetaan myös monia fyysisiä muutoksia, kuten pulssin hidastuminen ja mataloitunut verenpaine.

Anoreksia on itsessäänkin pelkkä oire, se on seurausta henkisistä ongelmista ja pahasta olosta. Oma kuva on usein vääristynyt, huolimatta siitä, kuinka laiha hän todellisuudessa on, anorektikko luultavasti pitää itseään aina liian lihavana ja "huonona".Sisäinen maailma koostuu siis pelosta ja ahdistuksesta. Sairauteen kuuluu itsekriittisyys ja täydellisyyden tavoittelu. Voi olla, että anoreksiaan sairastunut tietää olevansa sairas, mutta kokee itsensä voimattomaksi sairauden edessä. Marika kertoo, että alussa oli todella vaikeaa itse ymmärtää, että on ylipäätään sairas. Nykyään pystyn myöntämään olevani sairas ja tarvitsevani apua, vaikka se onkin ollut vaikeaa hyväksyä.

Ennen anoreksiaa hän näki itsensä terveenä, iloisena, sosiaalisena ja hyvinvoivana nuorena naisena, joka oli itsevarma, tyytyväinen kehoonsa ja huolehti paljon ulkonäöstään. Nykyään hän tuntee olevansa melko epävarma itsestään. ''Liian usein ihmiset pitävät anoreksiaa vain jonakin ruualla pelleilemisenä tai nuorten tyttöjen prinsessaleikkinä. Anoreksia on kuitenkin vakava, pahimmillaan kuolemaan johtava sairaus, josta ei todellakaan ole helppoa parantua. Mitään hyvää en sairaudestani keksi. Huonoja puolia löytyykin sitten rutkasti enemmän. Sairauteni myötä olen joutunut lopettamaan koulunkäynnin lähes kokonaan. En voi tehdä tai harrastaa samoja asioita kuin ennen. Sairaus rajoittaa elämää myös kotona; aina täytyy perheen menoja miettiessä suunnitella kaikki niin, että ateriasuunnitelma toteutuu. Aina joudutaan pohtimaan, että tiettyinä aikoina Marikan pitää olla ruokapöydässä syömässä ja tekemiset täytyy ajoittaa ruokailujen väliin. Sairauteni myötä olen myös etääntynyt monista ystävistäni ja välit läheisiini ovat mutkistuneet. Normaalielämä on vain kaukainen haave.'' Nykyisin Marika toimii enemmän järjen mukaan ja noudattaa ateriasuunnitelmaa. Hän kuitenkin kokee, että ajatukset ovat edelleen vahvasti ristiriidassa järjen kanssa.

Harvoin anoreksiaa esiintyy täysin ilman mitään muita mielenterveyden häiriöitä, yleensä jonkin asteinen masennus on osa sitä. Jo aliravitsemus itse aiheuttaa masentuneen olon. Noin 10 % anorektikoista kuolee sairautensa aiheuttamiin komplikaatioihin. Anoreksia on siis vakava, pitkäaikainen ja vaarallinen sairaus, johon liittyy niin kehon, kuin mielenkin ongelmia.

''Jos voisin palata ajassa taaksepäin, tekisin montakin asiaa toisin. En olisi lähtenyt mukaan ympärilläni pyörineeseen laihdutusvillitykseen. Lisäksi olisin jo aiemmin hakeutunut hoitoon. '' Marika katuu pakonomaista laihduttamistaan ja haluaa ehdottomasti varoittaa nuoria siitä, miten vakava ja vaikea sairaus anoreksia on.

Äänestysväite: Uskotko, että mieli voi parantua koskaan anoreksiasta täysin? Miksi, Miksi ei?

Lähteet:

http://suomisanakirja.fi/anorektikko http://www.terveyskirjasto.fi/terveyskirjasto/tk.koti?p_artikkeli=skl00037#s16 http://www.cs.helsinki.fi/u/ruohomaa/oma/TV/anorexia.html http://fi.wikipedia.org/wiki/Anoreksia_nervosa Marikan julkinen blogi: http://fun-light.blogspot.com/ Haastattelimme Marikaa myös henkilökohtaisesti

//Erittäin mielenkiiintoinen kertomus. Varsinkin Marikan ajatuskulkujen selvittäminen auttaa ymmärtämään asiaa. Sairastumisvaiheen kuvausta olisi voinut supistaa ja kertoa enemmän toipumisvaiheessta ja millä keinoin toipumiseen pyritään. (Tarkka ateriarytmi tuleekin onneksi hyvin esiin.) Äänestysväite saisi mieluummin olla tekemiseen kuin uskomiseen liittyvä, esim. Voiko anoreksiaa sairastaneen terveydentilan seuraamisen tarkastuksilla lopettaa kokonaan? Lähteitä hyvin, haastattelu ilmeisesti tuo asiaan lisää kiinnostavuutta lukijallekin.//